EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg heter Alyssa.
Jeg er 19 år.
Jeg trodde jeg alt hadde opplevd den verste dagen i mitt liv.
Du ser ut som en prinsesse.
Men dette er faktisk verre.
Jeg ble dømt til samfunnstjeneste. Det var bedre enn å begynne på skolen.
Det som skjer etter noe sånt, er ikke lett.
Du blir liksom som en søppelkjendis. Du blir en annen.
Selv overfor deg selv.
Men du kan ikke bli den du var før.
Mamma tok nok det som skjedde meg tyngre enn jeg gjorde selv.
Vær så snill, Tony. Ikke gå fra meg!
- Jeg kasta ut Tony. - Det gjorde hun ikke.
Etter det rabla det for mamma på ordentlig.
Hun begynte å snakke om seg selv i tredjeperson.
- Jeg tror at Gwen trenger en lur. - Ok.
Det ble for mye for oss å bo der. I det huset, i den byen.
Derfor tok vi med oss tvillingene og dro.
Jeg mista slutten av skoleåret, men det gikk bra, sa mamma.
Fullfør det senere, du. Eller få deg en jobb.
Eller gift deg med en som er rik.
Unnskyld.
Vi skulle bo hos tanta mi, Leigh, mammas halvsøster.
Hun driver en kafé, og stoler ikke på deodorant på grunn av brystkreftfaren.
Jeg liker henne.
Hun sa at vi kunne bli hos henne så lenge vi ville.
Nå har vi vært her i over et år.
Jeg tror ikke hun mente så lenge.
Det er bra at mamma har flere å snakke med. Bra for meg.
Da har jeg også det mye bedre.
Og jeg har det bra, faktisk.
Jeg føler ingenting lenger.
Det er godt å ikke føle noe. Det er som en superkraft.
Leigh ga meg jobb. Hovedsaklig for å gi meg noe å gjøre, tror jeg.
Dette er vel muligens litt ironisk.
Sjekk om Marvin kan lage en banasplitt til meg, di jævla ho...
- Hva vil du ha? - Er det ditt egentlige navn?
Det vet du at det er.
- Billy er Leighs fostersønn. - Det er stygt.
- Han er så søt. - Ok.
Jobben er kjedelig, men jeg møtte Todd der.
Hei sann.
Han er kanoinstruktør for barn, med ganske sterke meninger.
Du vet om Finland, ikke sant? Fins ikke. Det er bare konstruerte landmasser,
laget av russerne under den kalde krigen.
Ja vel.
- Er dette en date? - Ja.
Kult.
Han er litt som en hund. På en god måte.
Han er også en veldig god kysser.
- Tanta mi har ei hytte ved sjøen. - Kult.
Det viser seg at sex er ganske greit. Det er ikke så skummelt.
Jeg fortalte ham alt.
Fy søren.
Ja.
Liker du kyllingfajitas?
Han skjønner det.
Skal vi gifte oss?
Ja. Faen ta. Hvorfor ikke?
Nettopp. Faen ta.
Mamma gleder seg veldig til bryllupet. Hun har virkelig kastet seg over alt.
- Hvorfor gjør vi dette, igjen? - Hva da, vennen min?
Bryllupet er i morgen. Den passer.
Den passet godt sist. Nå...
er den perfekt.
Å gifte seg som ung er noe av det mest opprørske man kan gjøre nå til dags.
Mamma bruker pengene fra skilsmissen for å betale. Også ganske uortodokst.
Jeg er lykkelig.
For første gang på lenge er jeg virkelig lykkelig.
En kule i posten bør føles som en trussel,
men en som ikke kan stave navnet ditt, er ikke skremmende.
En som tydeligvis heller ikke vet hvor du bor.
Unnskyld meg. Har du vurdert å ta livet ditt?
- Hva sa du? - Jeg sa: "Er tipsen inkludert?"
Nei, men ikke tenk på det.
- Behold vekslepengene. - Takk.
Vet du hvis bil det er?
- Nei. Hvorfor spør du om det? - Vet ikke. Ingen spesiell grunn.
Før var jeg flink til å oppdage det om noen betraktet meg.
Nå er jeg usikker.
Jeg er vel bare paranoid.
- Jeg setter meg på kontoret. - Ok.
STENGT
Hva faen?
Hvem er du?
Å, herregud.
En passende avslutning.
En fortapt kjærlighetshistorie.
Den perfekte tragedie.
Og så døde jeg ikke, da.
Jeg ble overvåket av politiet mens de ventet på en rettsmøtedato.
Skal du spise det?
- Nei. - Har du noe imot at jeg spiser det?
Nei.
Hvor er Alyssa?
Alyssa og jeg fikk ikke treffe hverandre. Men jeg tenkte på henne hele tiden.
Hei. Jeg har noen resultater jeg må snakke med deg om. Skal jeg ringe faren din?
Pappas reaksjon på at jeg ble skutt var å spise eller gråte.
Ganske ofte samtidig.
Unnskyld, James.
- Nei da, det går fint. - Så bra.
Som du vet, James, var informasjonen...
Kulen hadde forårsaket ganske mye skade.
Hun snakket om skadene mine og om komplikasjoner.
Om at ting kom til å ta tid. Veien tilbake ville bli lang.
På mange måter har du vært svært heldig, James.
Jeg følte meg ikke heldig.
Ok.
Det føltes som at jeg ble straffet.
Kanskje jeg fortjente det.
James?
Jeg hadde aldri møtt Alyssas mor før. I begynnelsen virket hun ganske hyggelig.
- Hvordan går det? - Det går bra.
- Vil du ha en yoghurt? - Nei. Takk.
- Hvordan går det med Alyssa? - Du må slå opp med henne.
- Hva? - Det er jo din feil, er det ikke?
Det som skjedde. Du mente det nok ikke,
men du har ødelagt livet hennes. Du har ødelagt alt.
- Unnskyld. - Hva har du å gi henne?
- Dette, liksom? Ikke ta det ille opp. - Det var vanskelig å ikke ta det ille opp.
- Kommer du til å kunne gå igjen? - Jeg tror det.
- De sier at du må i fengsel. Stemmer det? - Jeg vet ikke. Antakeligvis.
Gi slipp på henne om du elsker henne. Akkurat som i den sangen.
Jeg kjente ikke til sangen hun snakket om. Men hun kunne nok ha rett.
- Kan du skrive et brev til henne? - Det vil jeg ikke.
Hun trenger å komme seg videre. Du er ikke bra for henne.
Beklager. Men det er sannheten.
Jeg hadde prøvd å se bort fra sannheten.
Jo strengere, jo bedre. Du vet jo hvor sta hun er.
Jeg har et frimerke.
Jeg hadde på følelsen at Alyssa fikk brevet.
Jeg hørte aldri fra henne igjen.
Det positive var at jeg kunne begynne å lære meg å gå etter mange operasjoner.
TINGRETT
Jeg måtte ikke i fengsel.
Inn med deg!
Juryen mente at jeg forsvarte en annen, og dømte meg ikke for drap.
Videoen hjalp helt klart.
Stå i ro!
Jeg fikk en betinget dom for ulike andre forseelser.
Jeg ville gi pappa penger til den nye bilen.
Det lot han meg ikke gjøre. Det er rart. Folk lyver for å være snille.
Denne er bedre å kjøre.
Etter at jeg nesten døde, meldte pappa seg på et foreldrekurs på internett.
Han begynte å snakke om følelsene sine.
Jeg setter pris på at vi tilbringer tid sammen.
Ja.
Jeg er stolt av deg.
Takk.
- Vi burde gjøre flere ting sammen. - Ok.
Det virket litt ambisiøst med bowling, siden jeg nettopp hadde begynt å gå igjen.
Dette er flott, ikke sant?
Ja! Jeg klarte det!
Men det var ikke meg selv jeg burde ha bekymret meg for.
Jeg gikk aldri inn i huset vårt igjen, klarte ikke å gå opp oppkjørselen, engang.
Det var for sørgmodig der inne.
Takk.
På en merkelig måte ga kulen meg et nytt og bedre liv.
En grunn til å treffe Alyssa igjen, for å forsikre meg om at hun hadde det bra.
For å få treffe henne igjen.
Hallo.
Det er merkelig, når noen er viktig for deg, og du ikke har møtt dem på lenge.
Når det skjer, blir det lettere å puste.
Jeg ville snakke med henne.
Men det var greit å bare betrakte henne på avstand også.
Jeg passet på henne.
Du må være årvåken. Det hadde ikke jeg vært.
Alyssa var den eneste jeg hadde igjen.
Søren.
Hvem er du?
Å, herregud.
Hei.
For faen, da.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen